1500 heldige australiere skal vise Australiens kampånd -
- og forhindre en japansk invasion.
De er på vej til New Britain's hovedstad, Rabaul.
Så snart de har pakket ud, er det af sted til nærmeste strand.
Er bølgerne lige så gode som i Bond?
Hvad er bedre end at danse på en tropisk strand -
- med vores smukkeste piger? Vælg en for mig, makker.
Den 23. januar 1942 angreb japanerne Rabaul.
Sårede og deres sygeplejersker blev evakueret til Vunapope.
Denne fortælling bygger på virkelige personer og virkelige hændelser...
- Nyder du krigen, søster? - Jeg ville hellere ligge på en strand.
Hvad sker der på missionsstationen?
Du og jeg finder en god strand og fortsætter, hvor vi sluttede sidst.
Hvor sender de os hen? Moresby eller Darwin?
- Vores skibe henter os vel? - Når de har slået japanerne tilbage.
- Så vi sidder fast her? - Du er vel ikke bange for japanerne?
Nej, men jeg må jo trækkes med dig til krigen er slut.
Boris!
Den der ged stikker af, hvad man end gør.
Boris!
Nogle sygeplejersker fra missions- stationen har lovet at hjælpe os.
Og nonnerne har lidt medicin og bandager.
- Andet, der behøves akut? - Kister.
- Jeg har brug for et drop. - Jeg har travlt her.
Søster.
- Snart klar. Fart på, for Guds skyld. - Jeg vil ikke skade ham.
Hvis du ikke får tommelfingeren ud, bliver det inficeret.
Kay, hjælp til her.
Tænk at overleve japanerne og blive dræbt af en nonne.
- Hvad hedder du? - Dave.
- Sender de drenge i krig nu? - Der er ikke flere mænd.
Har patienterne fået sin medicin endnu? Stå ikke bare der. Fart på!
At kritisere læger er som at sige til paven, at hans prædiken er trist.
Det kommer vi til at bøde for.
- Vi skal kæmpe videre. - Med hvad? Vi har jo ingen våben.
- Ordrer er ordrer. - Glem dem.
Hæren efterlod os her.
De har ingen ret til at bede os om at dø.
Ville du forlade dine patienter? Jeg kan ikke forlade mine mænd.
- Vi må af sted. - Giv mig et smil som minde.
Hvorfor blev vi ikke evakueret?
Retræte er et grimt ord i hæren. Enhver general havde skammet sig.
- Hvad vil japanerne gøre? - Behandle os som krigsfanger.
Rygtet siger, at de voldtog sygeplejersker i Hong Kong -
- så jeg har den her ved hånden.
Jeg dør hellere end at lade de der djævle røre mig.
Verdens mest smitsomme sygdom er panik, og det tillader jeg ikke her.
Så fortsæt arbejdet.
- Har vi fået nogle ordrer? - At uniformerne skal være rene.
Og at vi skal agere selvsikkert.
Jeg har bedt for den unge soldat.
Anstreng dig ikke. Han har koldbrand.
- Vil han overleve? - Måske, hvis vi opererer.
Men vi har ikke mere bedøvelse.
Kender du nogen, der kan forvandle vand til kloroform?
Amerikanerne kommer snart.
De mistede alle sine skibe ved Pearl Harbor -
- så vi skal forliges med japanerne.
- Hvad vil de gøre med os? - Det får vi vel at se.
Kære...
Kald mig Berenice.
Lorna Whyte.
Rolig, de er flere kilometer væk.
Jeg er ikke bange. Jeg er sikker på, at Gud beskytter os.
Gud er ikke hvid, spiller ikke cricket og han blæser på din skæbne.
Undskyld, det er svært at tro på noget, når man ikke har sovet i tre dage.
Vi har vores eget lille middel mod søvnløshed.
- Det vil kræve mere end vievand. - Det er cognac.
Til medicinsk brug, naturligvis.
Jeg er ked af, at jeg ikke var til nogen hjælp på sygehuset.
Det spiller ingen rolle nu.
Vi bliver jo måske voldtaget og skudt inden weekenden.
Vil du have en cigaret sammen med din drink?
Søstre...
Søstre!
Hvad er der?
- Hvad er der? - Amerikanerne er her!
Jeg sagde jo, at Gud ikke glemmer os.
Gud velsigne Amerika!
Det er ikke deres flag.
Skal vi evakuere patienterne?
Alle må redde sig selv nu. Vær smart og forsvind herfra!
Kom tilbage! I kan ikke bare forlade os!
I kan ikke forlade patienterne!
- Vi må hente lægerne. - De er allerede stukket af.
- Gav de os nogle ordrer? - Ja, alle må redde sig selv.
Hvordan kunne de forlade os?
- Hvad er det, der sker? - Læg dig.
Skynd jer!
Lås alle døre.
Giv os i dag vort daglige brød, og forlad os vor skyld -
- som også vi forlader vore skyldnere...
Vi overgiver os! Skyd ikke!
Vi er Røde kors-sygeplejersker.
Halt! Sofort!
Heil Hitler!
Biskop Leo Scharmach, Adolf Hitlers personlige sendebud.
Missionsstationen er tysk territorium, under Führerens beskyttelse.
Han har gjort de indfødte her til æresnazister.
Giv ham ordre til at skyde!
Så kan I forklare jeres overordnede, hvorfor I erklærede Tyskland krig.
Jeg vil sende en regning på de skader I har forvoldt.
Heil Hitler!
Lad mig hjælpe dig.
De er fra et kloster i Berlin.
Japanere derude, nazinonner her. Nu mangler vi kun nogle italienere.
Så er du heldig. Fader Rasistis er fra Rom.
- Det skal af. - Det er et job for læger.
De praler med deres talent, men vi klarer det, hvis vi skal.
- Har vi det rigtige udstyr? - Vi kan amputere og kauterisere.
Og ingen morfin?
Så gør vi som på Lord Nelsons tid. Fylder ham med klostrets cognac.
Desværre, to japanere fandt flasken.
- Så er det slut. - Overhovedet ikke.
- Hvor skal du hen? - På pubben.
Kaptajnen siger, at De ikke får medicin eller bedøvelsesmiddel.
Jeg beder bare om alkohol. Sake.
Hvad skal en kvinde med sake?
Gøre en ung soldat beruset, så vi kan skære hans ben af.
- Og han lader en kvinde gøre det? - Ja, ellers dør han.
Hun vil have sake til bedøvelse.
Giv hende sake.
Drik med mig.
Hun må ikke gå.
Kaptajnen siger, at du skal blive. Drik.
Nej.
Jeg drikker kun mælk.
Jeg vil ikke lade dig gå. Drik!
- Nej! - Drik!
Det er for tidligt at dø som 19-årig.
Han var måske blevet 20, hvis vores læger ikke var stukket af.
- Lad mig tage over. - Det behøves ikke.
Jeg burde have reddet ham.
Havde du givet efter for kaptajnen, havde japanerne også taget os.
Tror du ikke, at de gør det alligevel?
Den her lå under hans pude.
Elsker Rabaul. Piger overalt.
Jeg dør måske alligevel ikke som jomfru.
Mit gevær er fra 1. verdenskrig. Ikke sært, at det skyder dårligt.
I Vunapope. De eneste kvinder er nonner og sygeplejersker.
En del af dem ikke så ringe, hvis man kan lide ældre kvinder.
Været fange siden januar 1942. Jeg klarer det nogenlunde.
Jeg savner Len og hans dumme vittigheder.
Det værste er, at man ikke ved, hvor længe man skal blive her.
Nogle krige er slut på nogle uger, men noget tror jeg varede i 100 år.
100 år uden bad, fyre eller øl!
Jeg har været uden i tre uger nu, og jeg er allerede ved at være skør.
Nonnerne klager aldrig. De deler alt de har med vores patienter.
Biskop Scharmach passer stedet som om japanerne ikke var her.
Han minder om en selvsikker milliærlæge, der giver ordrer.
Nonnerne forguder ham.
Af og til hjælper de indfødte os med at møde vores soldater i junglen.
Vi risikerer gerne livet for nogle minutter med dem.
- Det her må være en synd. - Det er aldrig en synd at redde liv.
- Du er virkelig et velkomment syn. - Len!
- Du ser frygtelig ud. - Jeg har bare tabt barberkniven.
Her er lidt mad, og jeg fik fat i nogle ekstra ting.
Strømper, lidt tobak og en Bibel.
En Bibel? Du er vel ikke ved at blive nonne, Lorna?
Vi har intet cigaretpapir, så vi bruger den i stedet for.
Sig ikke til biskop Scharmach, at jeg var her. Han kan være kollaboratør.
De indfødte fortæller, hvad vi gør og han fortæller japanerne det.
- Kan I ikke stoppe ham? - Nej, han er jo derinde.
Jeg vidste, at du ikke ville svigte mig.
Sommetider om natten...
...tænker jeg på os...
...i et hus... fuldt af børn.
Det er det dummeste, jeg har hørt.
Jeg må have talt i vildelse.
Smid det over.
Fandens også!
- Lad det være! Løb! - Japanerne skyder dig!
Vagter!
Løb væk herfra!
- Hvad laver de derhenne? - Biskoppen hører hans skriftemål.
Der er ingen præst derude mere.
Suzuki, det her er Lorna.
- Hvad ville han? - Høre nogle venlige ord.
- Staklen har hjemve. - Han er japaner.
- Suzuki er ikke som de andre. - Giv ham et gevær så bliver han det.
De har ingen følelser.
Han viste et billede af sin mor og græd. Han er knapt 15 år.
Så du vil muntre ham op og gøre ham stærkere -
- så han kan skyde australiere?
Len!
Lorna! Hvis de ser, at du kender ham, torturerer de dig også!
Denne mand er kejserens fjende. Sådan behandler vi vores fjender.
Alle skal se på, ellers kan I gøre ham selskab.
Se, ellers skyder de dig også.
Kom så, I djævle!
Gør det så! Jeg er ikke bange!
- Lorna... - Forsvind.
Det gør mig virkelig ondt.
Du vil vel sige, at Len er i himlen og danser rundt med englene?
Forsøg at spise lidt. Det er hestekød.
Da vi stod ved hegnet med Len, sagde du, at det var en synd.
Bekendte du den synd for Scharmach?
- Jeg forstår ikke. - Len sagde, han er en kollaboratør.
Nej, det her var ikke biskoppens værk.
Fortalte du Scharmach det? Vidste han, at jeg hjalp Len?
Biskop Scharmach er ikke en forræder.
Hvis nogen bærer skylden for Lens død, er det din hærs generaler.
Det var dem, der efterlod jer her.
Hvis ikke biskoppen havde reddet jer, havde I alle været døde nu!
Hvordan kan alt fortsætte som om intet er sket?
Jeg må standse Scharmach, så der ikke er flere, der bliver forrådt.
Se!
- Lige det vi mangler, flere japanere. - Nej, det er amerikanere!
Nej, yankeerne er langt herfra.
Nej, de er her endelig for at redde os!
- Hvad sker der? - Vi er reddet!
I dækning!
Ned under sengene!
- Se til de andre. Jeg er ok. - Sid stille.
Det er kun en skramme. Bare læg en bandage på.
Jeg er ikke en af dine nonner.
Talte du sådan til lægerne? Ikke sært, at de tog af sted.
Av!
Tag dig af dem. Jeg gør det her selv.
- Lorna, vi behøver hjælp. - Giv mig forbindinger og vand.
Biskop.
- De burde tage imod den sidste olie. - Hvor vover du at spøge...
Der sidder en splint i Deres lille skramme og trykker på halspulsåren.
Jeg forstår ikke.
Den kan punktere når som helst, og så forbløder De lynhurtigt.
Jeg kan fjerne splinten nu, men jeg ved, at De har travlt.
- Tak for at du reddede biskoppen. - Jeg gjorde bare mit job.
Det ligner ikke dig at være beskeden.
Til tider tror jeg, at du kunne blive nonne.
Jeg spøger ikke. Nonner aflægger tre løfter.
Fattigdom, kyskhed og lydighed.
Du er fattig. Du er kysk, uden selv at have valgt det.
Du er lydig mod japanerne og du bærer allerede slør.
Velkommen til klostret, søster Lorna.
- Hvad er det her? - Vi bygger et beskyttelsesrum.
Yankeerne må have begået en fejl. De ville aldrig bombe nonner.
Jo, bare de ødelægger japanske baser. Det her skal ikke blive et slagtehus.
- Tid til at få lidt hvile. - Du må ikke stoppe os for længe.
Japanerne lukker sygehuset.
De flytter dem til Rabaul, for deres egen sikkerheds skyld.
Kom nu, Bert.
De sidste af Lens mænd er blevet taget til fange.
De er så få, og de ser frygtelige ud.
Lad dem overleve.
Din favorit.
- Vi ses, soldat. - Vil du ikke med, søster?
- Nej, jeg bliver bare køresyg. - Vil du hente bandager til turen?
Herligt! Gratis cigaretter.
Suzuki?
- Hvor er de? - De er lige taget af sted.
- En af dem vil gifte sig med dig! - Vent!
- Vi ses, søster! - Nej, det er en fælde!
- Suzuki ville ikke gøre det. - Han havde australsk blod overalt.
- Konnichiwa. - Auf Wiedersehen.
Konnichiwa.
- Kvinder skal ikke være i mit hus. - Japanerne har myrdet australiere.
De må straks kontakte Røde kors.
- Glem det, Kay. Han er uduelig. - De blev slagtet.
På et sted kaldet Toi.
Over 100 australske soldater. De indfødte fortalte mig det.
Hvorfor forsøger du så ikke at redde vores mænd?
Hvad i Guds navn tror du, at jeg har gjort?
Vores kaptajn har udvist stor velvilje.
Han har lovet, at alle Deres patienter står under hans beskyttelse.
Ved De, hvor meget sake det krævede?
Nok til at gøre en hval fuld. Men han lovede, at der ikke sker dem noget.
- Kan man stole på ham? - Hans ære står på spil.
Nu trænger jeg til hvile.
Hvis jeg bare havde kunnet bruge en bøn til at overtale ham.
Man får ikke tømmermænd af at bede.
- Kan vi stole på ham? - Vi er nødt til det.
Lorna, jeg har en besked til dig, fra en dreng i min by.
Han sagde, at australske soldater gik ombord på en stor båd i havnen.
En af dem bad ham sige, at alle er i sikkerhed, og at du er ringe til cricket.
Er de ikke smukke? De må være japanske sygeplejersker.
De fleste sygeplejersker er ikke på timeløn.
De er en gave til soldaterne. De skal optræde på kejserens fødselsdag.
Lorna!
Jeg har en ide til festen.
Se der, vor noble herre bøddel, en ophøjet mand med adeligt blod
En fornem og mægtig officer, hvis opgave kræver både kraft og mod
Bøj knæ, bøj knæ, for vor noble herre bøddel
Bøj knæ, bøj knæ
for vor herre stor, for vor herre stor, for vor noble herre bøddel
Tolken er her.
Det er nok ikke populært at gøre nar af kejseren. Vi vil få vores straf.
- Vi kan vel snakke nu da vi skal dø? - Jeg er optaget af at bede for dig.
Jeg vil ikke have dine bønner. Jeg vil have en øl, en Clark Gable-film -
- og høre dig sige, at du hader de gule.
Har du tænkt på, at det er her alle krige fødes?
Selvfølgelig vil en del af mig give efter, men jeg kæmper imod.
Jeg vil ikke forlade det her liv med had i mit hjerte.
Jeg vidste ikke, at du kunne lide Clark Gable.
En skam, for så havde vi jo haft et strålende samtaleemne.
Hvordan er det at blive kysset?
Jeg vil vide det før jeg dør. Det ser let ud når Clark Gable gør det.
Len kunne virkelig kysse.
Nu får jeg aldrig at vide, hvordan det at være sammen med en mand.
Af og til ønsker jeg et barn så meget, at det værker i hele kroppen.
Nonnerne kalder det barneværk.
Jeg drømmer ofte, at jeg har et barn.
- Hvem er faderen? - Gæt.
Clark Gable?
Din lille tøjte. Han er jo ikke engang katolik.
Det er måske mig, der burde bede for dig.
Jeg burde ikke have valgt sangen fra "Mikado". Jeg er virkelig ond.
- Hvorfor stoppede du mig ikke? - Fordi det var sjovt.
Tror du, at de halshugger os?
Sværdet er en ære forbeholdt mænd. Ubetydelige kvinder bliver skudt.
Det bliver ikke så slemt.
Vi holder hinanden i hånden, og så kommer der et brag -
- og vips så er du i himlen.
Og hvor er du, Lorna?
- Kaptajnen har desværre dårligt nyt. - Hun havde intet med det at gøre.
- Det hele var min ide. - Der er værre ting end frækhed.
Jeg beklager.
"Et japansk skib blev torpederet af en amerikansk ubåd i aftes."
"Skibet transporterede 1100 australiere fra Rabaul til Kina."
"Ingen overlevende."
De kan ikke mene vores gutter.
Ikke vores patienter.
Suzuki?
Jeg kæmpe. Hård mand.
Jeg er ked af det.
- Buk! - Selvfølgelig.
- Hørte du det, Lorna? - Det er bare torden.
Men himlen er skyfri.
Det må være et stort slag.
Rør ikke det der!
En ven! Suzuki en ven.
Det her er din fejl! Behandl mig ikke som en idiot!
Det halve af deres flåde er knust, fordi amerikanerne vidste, hvor de var.
- Nogen varskoede dem. - Han tror, du har en radio.
Spørg nonnerne om vi har en radio, som vi sidder og pladrer i.
Alle sygeplejersker og nonner tager af sted om en time.
Jeg forbyder det her!
I kan ikke gøre dette mod mine nonner!
Når Führeren får det her at vide, vil I fortryde det.
Alle sygeplejersker, pak! I skal forlade lejren. Alle nonner bliver!
Gardiner, hvis I får brug for at sy tøj.
Jeg klæder mig ikke ud for de gule.
- Vi vil bede for jer. - Vi ender på et eller andet bordel.
Takket være jeres biskop. Scharmach kunne have kæmpet for os.
- Jeg ved, at han forsøgte. - Han vil af med os.
Jeres elskede biskop er kollaboratør, og jeg vil sørge for, han bliver hængt.
Farvel, Lorna! Vi glemmer jer aldrig.
Præsten besvimede næsten da jeg fortalte, jeg havde slået dig.
Han sagde, jeg var smittet af krigens vold -
- og pålagde mig at bede om forladelse.
Eftersom du er væk, kan jeg kun gøre det skriftligt -
- og håber, ved et mirakel, at mit brev når dig på et tidspunkt.
Jeg savner dig faktisk.
Der går måneder uden, at jeg spiller kort, mærker tobaksduft -
- eller hører dig fortælle en fræk vittighed.
Jeg forstår stadig ikke, hvad pigen sagde til biskoppen -
- men intet lindrer sult som et godt grin.
Der kommer stadig flere sårede japanere.
De fleste har mistet lemmer eller er ramt af krigsneuroser.
De minder mig om børn, der forsøger at lade være med at græde.
I går blev nogle af de sårede ført ud.
De japanske læger gik rundt og behandlede dem med hver sin kugle.
Jeg bad ikke for nogen af dem.
Hvis jeg skal være ærlig, så dukkede der ingen bønner op.
Snart slog det mig, at hvis japanerne dræber sine egne -
- hvad har de så gjort ved dig og alle de andre sygeplejersker?
Vi ankom til vores nye lejr i går, Berenice. Vi ved ikke, hvor vi er.
Men der er en havn her, og vi tror, de kalder den Yokohama.
Vi er tusindvis af kilometer væk hjemmefra.
Vores nye japanere gør os urolige. De bukker og giver os meget mad.
Kay siger, at de opfeder os til bordellerne -
- så vi må holde os så slanke som muligt.
Vores anden påske i fangenskab, og vi er alle fanger i denne krig.
Både japanere og missionærer.
- Hvem er de? - Amerikanere.
Skynd jer til beskyttelsesrummet!
Jeg byggede denne missionsstation som et fredens sted.
Se på den nu.
Hvor var Gud da det her skete?
Hvor var han, søster?
Herligt at se en australier. Jeg hedder Jeff.
Lorna Whyte, 710. ambulancekorps.
Jeg hørte, at I var her.
Jeg skal udsende propaganda for dem. Noget af det handlede om jer.
- Om os? - Har de fortalt det?
De udveksler fanger med de allierede. Det er derfor, I er her.
De vil sende jer hjem.
Nej... Det må være et trick.
Otte amerikanske sygeplejersker tog hjem i sidste måned. I står for tur.
Når I er ankret op i Fremantle, må du drikke en øl for mig, Lorna.
Jeg fortjente lussingen, du gav mig.
Jeres biskop har sendt os til friheden og frelst os fra det onde.
Vi synger "Auld Lang Syne", for vi skal forlade Yokohama.
Her kommer vi, Australien!
"Hjem" - findes der et smukkere ord?
Måned efter måned bomber amerikanerne Vunapope.
Vi har intet tilbage. Hverken mad, tag over hovedet eller vaskevand.
Jeg må virkelig stinke.
Vi blev ikke overrasket da japanerne flyttede os langt væk -
- til en dal, der hedder Ramale.
Der er der ingen bombeangreb, så vi får endelig lidt fred og ro.
Tømmer og bønner er ingen match for bomber -
- men vi bærer vores tro i os, og det kan intet ødelægge.
Vi forlod vores missionsstation og alle vores drømme den 6. juni 1944.
En dato som kun vi vil huske.
Vi hviler nu i Guds hænder.
Efter tre dage er vi fremme, og nu begynder vores arbejde.
Vi gør den største hytte til kirke. "Vor Frue af Ramaledalen."
Japanerne har flyttet os ind i landet til en by, der hedder Totsuka.
Australien afbrød udvekslingen og efterlod os her.
Døden holder os i live.
Når en japaner dør, lægger familien ris i stedet for blomster på graven.
Glem det! Jeg var her først!
Vi må kæmpe for alt, men vi vinder.
Hold straks op!
- Hun stjal en soldats mad! - Slip hende!
Ellers siger du det til din Führer? Hitler er død!
Du har ingen forbundsfæller tilbage!
Søster Marie har ikke ret lang tid tilbage.
Hun var den første nonne jeg indviede.
- Bebrejder hun mig? - For hvad?
For at jeg ikke sendte jer alle til Brisbane, da jeg havde chancen.
En klogere og bedre mand havde ikke ført sin hjord til dette.
Vi valgte at blive, og De respekterede det.
De er en god mand.
Er jeg det?
Kaptajnen gav det her til mig som straf.
Han kunne tage sygeplejerskerne hvis mine nonner måtte blive, sagde jeg.
Jeg troede, at de ville indgå i en fangeudveksling.
- Hvor er de? - Fanger i Yokohama.
Og jeg bærer ansvaret.
Jeg har gjort for mange ondt.
Jeg kan ikke se søster Marie i øjnene.
Marie behøver Dem, Deres nåde.
Det gør vi alle.
Jeg er helt udtørret indeni.
Marie kan ikke...
Hun må ikke forlade dette liv uden Deres trøst.
Følg med mig til hende nu. Jeg beder Dem.
Med denne hellige olie, må Herren tilgive alle synder -
- du begik med dine øjne.
Amen.
Med denne hellige olie, må Herren tilgive alle synder -
- du begik med din mund.
Amen.
Vores vagter fortalte, at tusinder af bomber havde sat Tokyo i brand.
Eftersom husene er bygget af papir og træ, så brænder alt.
Folk løber med brændende tøj for at forsøge at nå floden.
Jeg burde glædes over, at fjenden knuses, men jeg føler kun skam.
Hvad er der sket, kaptajn?
Fortæl hvad fjenden har gjort!
Kaptajnens hustru og barn døde i aftes.
Sig til kaptajnen, at det virkelig gør os ondt.
Jeg vil begrave jer her!
Hundene skal gnave i jeres knogler!
I vil ikke forlade det her land levende!
Han siger, det her bliver jeres grav.
I dør og begraves her og vil aldrig forlade Japan.
Mordere...
...har ingen ret til at leve!
Jeg beder Dem om at stoppe, kaptajn. Hvis fjenden får det at vide...
Det er jeg ligeglad med.
Kaptajn, jeg beder Dem...
Jeg ønsker, at jeg kunne sige til Dem, at jeg forstår, hvorfor De vil dø.
Vi har alle set mere end vi kan bære.
Var Deres søn her, ville han sikkert bede Dem om ikke at gøre det.
Min familie...
Giv mig mine børn tilbage!
Det er en strålende, solrig dag...
...og vi har glemt, hvor blå havnen i Sydney er.
Kommer der nogen og møder os?
Vores mødre.
Har de mad med?
Grillet kylling, græskarmos og marengs.
Vi mærker duften af det da vi løber ned ad landgangen.
De genkender os straks. Vi har næsten ikke forandret os.
De omfavner os og siger "velkommen hjem".
"Vi har savnet jer."
Vi skal grave en tunnel. De siger, det er et beskyttelsesrum -
- men en af vagterne har erkendt, at der er en dødspatrulje på vej.
Jeg har hørt, at du er død, Lorna. Jeg håber ikke, det passer.
Men hvis det gør, så beder jeg dig tilgive mig.
Til den der finder dette, bed for mig og for alle os, der er glemt.
Søster Berenice Twohill, juli 1945.
Alle er væk, så Kay og de andre leder efter mad.
- Kom! - Nej, efterlad mig.
Vi er sygeplejersker fra den australske hær.
Det var som pokker! Er I ok?
Holder du aldrig op med at bøje knæ?
Sig noget.
- Du er død. - Jaså?
Der forsvandt den smøgtrang.
- Hvordan vidste du, at jeg var her? - Jeg skrev til biskop Scharmach.
- Jeg sagde jo, at vi ville klare os. - Det sagde du aldrig.
Du var nok for optaget af at bede til at høre det.
Lorna!
Du er så smuk!
Og du går stadig med dragten. Hvordan klarer du dig uden læbestift?
Jeg følte mig nøgen hele krigen.
Jeg var tilfældigvis i Sydney og ville hilse på dig.
Vi kan måske gå i biografen?
Men det ville abbedissen ikke kunne lide?
- Nej, det tror jeg ikke. - Jeg kan smugle dig ind.
Jeg er glad for, at du kom. Tænk, at jeg savnede en protestant.
Og at jeg er ven med en nonne.
Efter befrielsen giftede Lorna sig og fik børn og børnebørn.
Søster Berenice underviste i musik i 40 år.
Lægerne troede, deres rolle var at hjælpe de retirerende tropper.
De ikke-militære sygeplejersker fik dårlig offentlig støtte frem til år 2000.
Fangeudvekslingsprogrammet offentliggjordes først efter 1975.
Australien løslod 831 japanske fanger i bytte for 151 allierede -
- hvoraf 29 var australiere.
Efter befrielsen byggede biskop Scharmach missionsstationen op.
Lorna og søster Berenice har været nære venner siden krigens slutning.